.
Как се чувстваш, пита ме някой, просто "на публично място"?
Дали издавам нещо, когато се плъзгам в най-дълбоките си дълбини и обявявам турбулентност, която звучи като музика някъде с моя собствена променяща се мелодия между тактовете?
Вчера бях неопределен по улиците на очакването
Сега се връщам на пътеките, където чувствата ми се свиват и надеждата се разтоварва
Така, че се блъска нагоре-надолу от моменти на задоволство до момент на болезнено, но човешко смущение
Всичко това взаимодейства с готова логика и впечатления, които драскат или отпечатват топлина върху кожата
Виждате ли, не става дума само за това, че пиша, а и за удовлетворението, което изпитвам.
Как се чувствам,
'О, аз просто казвам нещо' - много уязвимо, меко, докато в същото време устните ми
познават думите с общ импулс.
|